![](https://img.wattpad.com/useravatar/nyakvoime.84.343221.jpg)
nyakvoime
Здравей! Ако имаш ли интерес да откриеш активни автори и актуалните им творби? Тогава, посети профила ми. Ако не се интересуваш, извинявай за безпокойството.
@---cassiopeia---
2
Works
1
Reading List
15
Followers
Здравейте! В далечната 2017 четох една история тук, която се казваше "Спаси ме" и се разказваше за момиче, (Алис, ако не ме лъже паметта), което е редовно пребивано от пияната си майка. Получава паник атака и припада в училищния коридор и момче, Марк, я носи до сестрата. След това отива в тях, разбира каква е майката и я взема да живее при него. След това се влюбват, но той бяга, а тя се самоубива. Спомням си, че писателят беше нещо от сорта на Olobrinko. Чели ли сте тази история и знаете ли защо е изтрита? От много време искам да я прочета отново, но не я намирам никъде... Ще ви бъда много благодарна, ако ми кажете дали я има в някой друг сайт или как да се свържа с автора и.
Здравей! Ако имаш ли интерес да откриеш активни автори и актуалните им творби? Тогава, посети профила ми. Ако не се интересуваш, извинявай за безпокойството.
Здравейте! В далечната 2017 четох една история тук, която се казваше "Спаси ме" и се разказваше за момиче, (Алис, ако не ме лъже паметта), което е редовно пребивано от пияната си майка. Получава паник атака и припада в училищния коридор и момче, Марк, я носи до сестрата. След това отива в тях, разбира каква е майката и я взема да живее при него. След това се влюбват, но той бяга, а тя се самоубива. Спомням си, че писателят беше нещо от сорта на Olobrinko. Чели ли сте тази история и знаете ли защо е изтрита? От много време искам да я прочета отново, но не я намирам никъде... Ще ви бъда много благодарна, ако ми кажете дали я има в някой друг сайт или как да се свържа с автора и.
Случвало ли ви се е да стоите при ваши връстници, да гледате в точка и да се чудите къде, по дяволите, сте попаднали? Да слушате историите им и да не се припознавате в нито една от тях. Да не се смеете на шегите им, просто защото не са ви забавни. Да не правите като тях, защото не разбирате защо го правят. Да не разбирате тях. И в същото време да ги гледате – маса от хора, действаща по един и същ начин, все едно мисли еднакво и в същото време все едно не мисли. Тогава забелязвате един обезпокояващ факт - те са много, вие сте един. Да не би във вас да е проблемът? Ами да! Със сигурно е това! Преди ви е харесвало подобен тип държание. И вие се подражавали на него. Били сте от тълпата. Точно като тях. Защо тогава сега не се забавлявате, ами все още стоите и гледате в точка? Защо не сте като онова момиче, което позволява на момчето до нея много повече, отколкото трябва? Защо не сте като момчето - да искате повече, отколкото ви се дава? Защо не сте като онези там, които се смеят гръмко на нещо? Защо продължавате да гледате в точка?! Станете, усмихнете се и отидете при тях. Сега. Готови? Три. Две. Едно. Тръгвайте!
@xx_shadow определено не е - малко по-надолу има продължение, в което го описвам. нормално е да се измориш да бъдеш вечно в образ, който да няма нито една пукнатинка, особено когато отвътре крещиш. дори ми се странно за тези, които го поддържат постоянно - откъде толкова сили?!
@---cassiopeia--- като цяло стигнах една определена точка на житейското си развитие като социално животно, където просто осъзнах, че за да бъдеш този, който в дейтвителност искаш да бъдеш - изисква някои жертви. спрях да се интерувам от мнението на масата независимо от това дали правя или не същите неща като тях. както теб така и аз осъзнах, че не искам да бъда конформист. освен това "те" не са чак толкова свободни, както си ги описала горе. те са част от многото, а многото определено е нарицание за равенство. може и да прескачат общочовешките утвърдени граници и липсата им на морално поведение може да ги накара да изгледат като лоши хора в очите на "обикновените", но лично според мен това не е критерий за свобода. пак се отплеснах, затова просто ще заключа, че с течение на времето се научих да нямам чак такива големи задръжки, каквито имах едно време, без разбира се това да влиза в противоречие с нечие чуждо пространство.
Но нямате сила да го направите. И си стоите все така - настрани, замислени, тъжни. И те започват да ви гледат странно. Момичето се чуди защо не позволявате на момчето това, което позволява тя. Момчето се чуди защо не му давате, както му дава тя. Другите се чудят защо не се смеете. Сякаш сте изтъкани от тъга. И изсмуквате радостта и от другите. И те го разбират. Момичето спира да дава. Момчето спира да взема. Всичко утихва. "Защо си тъжна?" "Хайде, усмихни се!", казват. Сякаш отговорът на първият въпрос е много лесен, а решението на втория - изпълнимо. Защо продължавате да стоите?! Не ви е там мястото! Знаете го. И те го знаят. И днес всички се убедиха в това. Грозната истина пропълзява по гърба ви, заплашвайки, че ще ви събори пред тях. "Ти им завиждаш!", шепне и вледенява цялото ви тяло. "Завиждаш им, защото ти липсва да си като тях. Повече от всичко ти липсва. Откога не си се събуждала, нетърпеливо очаквайки да стане времето, в което ще излезеш? Да видиш всички хора, на които едва помниш имената от броят им, да се прегърнете за "здравей", въпреки че сте се видели вчера, да си кажете по две приказки с всеки един от тях, защото не можете да изсмучете повече от пръстите си, да се лигавиш, да даваш, да вземаш и т.н. Не правят ли това нормалните хора на твоята възраст? Огледай се. Ти си сама. Сама в това. Можеш ли да се справиш? Чувстваш ли се като главния герой от стихотворението "Маска" на Яворов? Липсва ли ти времето, в което можеше да спреш да мислиш за всички проблеми и просто да живееш? Липсва ли времето, в което съществуването ти не се свеждаше само до това да "мрътвееш"?!"
@alexandramanolova няма нужда да ми говориш на "Вие". Благодаря за комплимента <3 <3 <3
@ ---cassiopeia--- Благородно Ви завиждам, че знаете винаги какво да кажете! Дори не се познаваме, а сякаш чувам майка си (само че не в дразнещия смисъл)!
@alexandramanolova о, не. Не съм го забравила, защото в моя живот то е актуално и до днес. Всеки човек има нужда понякога да бъда сам, но както и с всичко друго - не бива да се предозира. А колкото до недостатъците - точно несъвършенствата правят човека съвършен.
мързелът, егоизмът и шоколадът определено са добра комбинация и не те правят ужасен човек! всъщност смятам, че си точно обратното на такъв <3
@---cassiopeia--- всеки със странностите си все пак. и аз си падам доста злобарска личност. ;д
@kartinnaa не прибързвай с характеристиката, за да не останеш неприятно изненадана ;) :D <3
Both you and this user will be prevented from:
Note:
You will still be able to view each other's stories.
Select Reason:
Duration: 2 days
Reason: