ELÉRKEZTÜNK AZ IRODALOMEST NAPJÁHOZ. Ráadásul még ez volt a szünet előtti utolsó nap is, így még nagyobb vidámság uralkodott az egyetemen.
Szinte kicsattanó örömmel léptem be a terembe, aztán szokásosan helyet foglaltam Luca és Csenge között. A teremben halk beszélgetés volt minden oldalról, én is hallgattam, ahogyan a két lány cseverészik egymással, aztán köszöntem az éppen megérkező Zsombornak is.
— Bennetek még nincsen izgulás? – kérdezte.
— Majd lesz – mosolyogtam.
— Hanga, a ruháinkat nem tudnánk lerakni Hasinál? – kérdezte Luca.
— Megkérdezhetem – vettem ki a telefonomat, bár feleslegesen, ugyanis az említett pont belépett a terembe. Még öt perc volt az óra kezdéséig, ráadásul nem is vele lettünk volna, így kissé furcsán pillantottam rá, egy papírt szorongatott, tollal a kezében.
— Jó reggelt mindenkinek! – köszönt. – Nem szeretném önöket zavarni, csak csupán szeretnék olvasni egy névsort, hogy biztosan mindenki itt van-e az előadáshoz, mert addig még akkor tudunk változtatni egy-két dolgon. Ha akadna valami probléma, vagy bármi más, azonnal szóljanak és találunk rá megoldást. Aki halja a nevét, kérem tegye fel a kezét és feleljen jelennel. – Körbepillantottam a teremben és úgy próbáltam megnézni, hogy biztosan mindenki itt van-e. Ilyenkor általában már mindenki meg szokott érkezni. – Medveczky Balázs?
— Valószínűleg nem lesz, tanár úr – mondta Márk fentről. Kigúvadt szemekkel kaptam a fejemet hátra, így valóban feltűnt, hogy üresen kong a helye. Így mi lesz a lezáró verssel, amit együtt mondunk? – Már tegnap sem érezte túl jól magát. – Hasira néztem, aki pár pillanatig csak maga elé meredt, mintha gondolkozott volna, aztán kihúzott valamit a papíron.
— Jó, rendben, akkor ezt a problémát megoldjuk valahogyan...
— Mi a fasz lesz, főleg a végével? – mormogtam.
— Ne izgulj Hanga, megoldjuk – nyugtatott Luca.
— Valamit biztosan kitalál – felelte Zsombor előttünk. – Okos ő, vág az agya ilyen szempontból.
— Azt tudom – villantottam egy halvány mosolyt.
— Szalai Hanga?
— Jelen! – szólaltam meg én is.
— Szilágyi Csenge?
— Jelen! – tette fel a kezét az említett mellettem. – Mondjuk remélem emiatt nem lesz káosz. Volt két másik verse is Balázsnak.
— Nem tűnik annyira idegesnek – nézte Zsombor a tanár urat. – Vagy az? – fordult felém kérdőn.
— Látszik a szemén – feleltem. – De csak azután fog rajta látszódni, hogy kiment a teremből.
Miután végzett a névsorolvasással el is indult kifelé, de hárman gyorsan odaszaladtunk hozzá érdeklődve afelől, hogy az előadáshoz való ruháinkat felakaszthatjuk-e az irodájában. Miközben négyen sétáltunk a folyosón találkoztunk Lázár tanár úrral, így Hasi azonnal tudta is tájékoztatni, hogy pár percen belül visszatérünk az órájára.
— Mit fogsz csinálni? – kérdeztem Hasit, miután leült az asztalához.
— Már van egy ötletem. Csak azt mondjuk meg kéne beszélnem Atival – sóhajtott. – Szerintem nem is megyek be az óráimra, hogy ezt a problémát meg tudjam oldani.
— Ha kell valami segítség, akkor szóljon – mondta Csenge. Hasi halványan elmosolyodott.
— Köszönöm, lányok – biccentett.
![](https://img.wattpad.com/cover/362092429-288-k181412.jpg)
YOU ARE READING
𝑮𝑶𝑳𝑫𝑬𝑵 ➥ Vecsei H. Miklós ✓
Fanfiction⸻ 𝑮𝑶𝑳𝑫𝑬𝑵 ❛ And I know that you're scared Because hearts get broken ❜ Hasi már akkor látta Hangát, mikor a lány a férfi létezéséről sem tudott. Hasi már akkor beleszeretett Hangába, mikor a lánynak fogalma...